TIHASE KALENDER
Vitali Bianki jutustuste motiividel
TALV
Lumi. Külm. Ei rohuliblet ega põõsatutti.
Siiani oleme elus! Kuhu kõik on kadunud?
Nagu metsas.
Mis ilmutis see on? Kes sa oled? Mida sa mängid?
Kas sa hakkad... Kas sa hakkad...
Kas sa hakkad minuga sõbrustama? - Mis pea on pulga otsas?
Ma pole pea pulga otsas, olen Manjunja hani. - Hani? - Hani?
Hanesid pole mulle juba ammu ette sattunud. Kohe teeme nendega asjad selgeks!
Õudus, aidake! Rebane sööb kohe hane ära!
Ei, ei söö. - Kas te päästate ta?
Jah, algul päästan vaesekese.
Aga pärast? - Pärast maiustan temaga.
Astuge eest! - Ei, teie astuge eest.
Mina nägin teda esimesena.
Ei, mina nägin esimesena. - Las ta ise ütleb.
Kas te hakkate minuga sõbrustama? - Muidugi! - Kindlasti!
Miks sa sõpru otsid? - Manjunja ütles, et sõprus soojendab.
Aga mul on külm.
Kust sa siia said? - Ma olen Manjunja hani.
Tüdruk Manjunja ise tegi mind käsitöö tunnis.
Ta andis mulle isegi vildid. Aga mul on ikka külm.
Kuidas sa siia meie juurde sattusid? - Mind viis tuul minema.
Ja nii ma kaduma läksin.
Manjunja!
Kas teie siis ei taha sõbrustada? - Tahame, tahame.
Sööme su ära. - Sööme, ja nii sõbrustamegi.
Kas siis nii sõbrustatakse? Te rebite mul pea otsast!
Äärepealt oleks hammastest ilma jäänud! See-eest leidsin vildid.
Minu vildid, minu!
Andke siia, mul on reuma! Mul on vaja jalad soojas hoida.
Tuleb välja, et lume all on rohi elus ja lilled pole surnud.
Nad on tärganud! Oi!
Kes te olete? - Ma olen teder Terenti. Just saabusin.
Miks? - Ei tea.
Aga kes sind kutsus? - Mitte keegi.
Kus on lumi? Külm on.
Aga siin on soe. - Soe.
Kas te hakkate minuga sõbrustama? - Aga me juba sõbrustamegi.
Ruttu, peitke mind ära!
Paistan väga silma! - Tule sisse.
Minu, minu!
Ei, minu omad! - Minu, andke siia!
Laske lahti!
Kas te hakkate minuga sõbrustama?
Sõbrustama-sõbrustama! Küll korrutab! Me isegi ei tea, mida see tähendab.
Mina ükskord sõbrustasin hiirega. Terve päeva.
Aga pärast, amps, ja sõin ära. - See pole tõeline sõprus.
Tean, tean! Sõbrad on need, keda saab tiiva alla võtta, voh!
Olgu, olgu, sõbrustame. Ei saa ju külma kätte ära surra.
Laske, mina olen esimene. - Ei, mina. Laske!
Mina. - Ei, mina, mina.
Ei, mina.
Kui tahetakse sõbrustada, ei tülitseta. Leppige ära, või muidu tiiva alla ei võeta!
Lepi, lepi, lepi! - Ja enam ei purele!
Oh, külm on! Pesa lõhkusid jahimehed ära, ise sain vaevu jalga lasta.
Kevad on alles kaugel, küll mul vaesekesel on raske.
Õudne! Nii suur ja nii abitu. Võtame ta enda juurde.
Võtame, võtame. - Ärme laseme surra.
Soe.
Hea, et mul on nii palju sõpru - kohe hakkas soe!
Jutustas Pastella